Bleiklie innledet om fusjoner
Regjeringens strukturreform i høyere utdanning har ført til færre institusjoner, men fusjonsdebatten pågår fremdeles. I et debattseminar arrangert av NIFU kom det frem flere ulike syn på utfordringene av reformen.
![strukturreform](https://www.uib.no/sites/w3.uib.no/files/styles/content_main/public/media/capture_14.jpg?itok=H6d_Fhpx×tamp=1579195073)
Hovedinnhold
Ivar Bleiklie ved Institutt for administrasjon og organisasjonsvitenskap innledet og deltok i en paneldebatt om strukturreformen. Bleiklie har redigert den kommende boken Managing Universities. Policy and Organizational Change from a Western European Comparative Perspective sammen med Jørgen Enders og Benedetto Lepori. I sin innledning trakk Bleiklie frem ulikheter i de europeiske landene på hvor mange reformer som er gjennomført og hvordan høyere utdanning blir formet. Han var opptatt av at maktforholdene innen akademia har endret seg og at universitetene i langt større grad har gått i en forretningsbasert retning. Samtidig trakk han fram at de faglige har stor makt, og at det har utviklet seg en faglig akademisk elite som har stor makt i sektoren, og at man ser det samme fenomenet i hele Europa.
Bleiklie fortalte også at han hadde vært medlem av en reformkommisjon i Danmark, og han trakk fram et eksempel om ergoterapiutdanningen i Midt-Jylland.
— Da vi starter arbeidet hadde de sju ulike slike utdanninger i ergoterapi på små steder i Midt-Jylland, og disse vedtok man å slå sammen. Da vi kom tilbake noen tid etterpå hadde man fått et stort fint nytt administrasjonsbygg i Århus, men de sju ulike utdanningene eksisterte fremdeles på de samme stedene. Man hadde altså bygd en overordna paraply, men beholdt de små stedene, så hva hadde man da egentlig oppnådd med fusjonen, spurte Bleiklie.
Han trakk fram at noen ganger er det riktig med store grep ovenfra, noen ganger er det riktigere medisin med små skritt nedenfra når man skal utvikle og bringe organisasjoner framover.
— De store fusjoner vi har sett i Norge ser for meg ut til å være en mer generell løsning på et noe diffust problem. Kanskje har man noen små fagmiljøer som ikke er bærekraftige, kanskje har man små utdanningssteder som sliter med rekrutteringen. Men løsningene baserer seg på at man tror fusjoner vil løse noe og at stort for tiden er sett på som best, sa Bleiklie, blant annet.
Innholdet i saken er hentet fra Khrono. Les hele saken her.